Ved Farsalos tørnet Roms hærskarer sammen-
-i en blodig borgerkrig.
Caesars legioner tilintetgjorde hæren til den store Pompeius.
Caesar hersket nå alene i Rom.
Men Caesar gledet seg ikke som ved tidligere triumfer-
- da de døde som hans legioner telte, begravde og brente-
-var deres egne landsmenn.
Røyken fra brente romere er like svart-
-og stanken ikke mindre.
Det var Pompeius' vilje, ikke min.
Nedtegn det jeg nettopp sa.
Dere kan reise dere.
Forsøk ikke å gjøre inntrykk med falsk anger eller stolthet.
Som offiserer gjorde dere en dårlig kamp for Pompeius.
Deres menn kan slutte seg til meg og vende tilbake til Rom som romere.
Dere får samme privilegier. Men dere vil bli holdt øye med.
Forrædere og feiginger vil bli drept.
Hva er det, Flavius? Antonius? Ja visst, Canidius.
Med nyheter om Pompeius, håper jeg.
- Vær hilset, Caesar! - Drikk til ære for meg, Canidius.
Og Markus Antonius, Caesars høyre arm.
Hva er nytt om Pompeius?
Pompeius har flyktet, Caesar. Forkledd som omstreifer.
- Han lot handelsvarene ligge... - Hvor dro han?
Til et skip ved kysten som var rustet til langtur. Til Egypt, sies det.
Egypt... Kanskje det... De står i gjeld til ham.
Der kan han søke tilflukt, låne penger og tid.
Det er fremdeles ikke over.
Spør augurene om råd, Rufio.
Kommer vi til slutt til å møtes i Egypt?
- Caesar vender ikke tilbake til Rom? - Jeg har et ærend i Egypt.
Unge kong Ptolemaios ligger i strid med sin søster.
De ødelegger Roms hvete.
Det kan vente, herre. La Roms folk ønske Caesar velkommen hjem.
- Etter hans største triumf. - Triumf?
Over hva? Over hvem?
Canidius, la 10. og 12. legion være igjen.
Antonius fører resten til Rom. De skal dra umiddelbart.
Og i Rom taler Markus Antonius for Caesar. Han handler i mitt navn.
Hans ord er ditt. Og Caesars ord er lov.
Naturligvis. Men sørg for at han opprettholder legionene.
- De opprettholder loven. - Caesar...
Mens Caesars skip seilte mot Egypt-
- gjorde egypterne som romerne og kjempet mot sine egne.
Kong Ptolemaios nektet å dele tronen med søsteren Kleopatra.
Han fordrev henne fra Alexandria og forsøkte å knuse henne.
Det ser ut til å være marked. Én dag i uken holdes det ved palasset.
Men hvor er Caesars hedersvakt? Eller et kongelig sendebud?
Vi får gleden av å se mektige Caesar kjempe seg gjennom markedet.
Marcellus! Tolv menn med sverd.
Ban vei til palasstrappen og hold den åpen.
Det er nettopp det de venter seg.
At vi går hardhendt fram. Nei, det er markedsdag-
- så vi går på markedet. Vi handler oss fram til palasset.
Alt skal betales med mynt.
Legg bort sverdene og ta fram pengesekkene.
Oliven... olivenolje...
Vin fra Samos!
Hva koster vinen? Fire drakmer?
60 beger til mine menn.
Betal ham. Betal!
Du sa at romerne skulle tirre opp folket.
Hvorfor gjør de ikke det?
Kongen stilte et spørsmål, herr hoffmarskalk.
Romernes sinn er fordervet, Deres Majestet. De gjør uventede ting.
Spesielt én romer: det uventedes mester.
Men med så få menn...?
Dere ser så imponerende ut at hvem som helst kunne være konge.
Kong Ptolemaios, hersker over Øvre og Nedre rike-
-sønn av Ra, Horus og Thoth...
Og så videre... Dere hilser meg.
Jeg, Gaius Julius Caesar, konsul, Pontifex Maximus, osv, takker dere.
Rom hilser kong Ptolemaios-
- og hans søster og medregent, dronning Kleopatra.
De sier ingenting, men Kleopatra er død.
Hun prøvde å drepe meg, så vi drev henne ut i ørkenen, hvor hun døde.
Det er sant at Hans Majestets søster planla å drepe ham-
- men det er ikke sant at Kleopatra er død.
Det er sant at hun flyktet, men...
Unnskyld at jeg avbryter, men sannheten er flyktig.
Pothinus, ikke sant? Hoffmarskalk og førsteevnukk. En opphøyd posisjon.
Det krever en viss oppofrelse...
Theodotus? Hans Majestets lærer i historie, filosofi og ærgjerrighet.
Og Achillas... Fra en god soldat til en annen:
- Hvor er Kleopatra? - Hos hæren sin.
- Og hvor mange menn har du? - Nok.
Tillat meg... Caesar er da kommet i fred-
- og mottar vår varme og respektfulle velkomst.
Problemet angår bare oss, så hvorfor er Caesar kommet?
Før Ptolemaios og Kleopatras far døde-
- utnevnte han dem begge til å herske over Egypt.
Rom ble utnevnt til formynder og testamenteksekutor.
I Roms navn spør jeg hvorfor Kleopatra ble avsatt.
Jeg skal megle mellom henne og Ptolemaios-
- slik at de igjen kan herske sammen over Egypt.
Det blir vanskelig. Kleopatra har mistet retten til tronen.
- Jeg skal dømme rettferdig. - Han henter tilbake Kleopatra!
Solen over de to rikenes herre lyser kanskje for sterkt.
- Om De vil trekke Dem tilbake... - Det vil jeg slett ikke.
Først vil jeg se at dere gir ham den der.
Unnskyld, det holdt jeg på å glemme.
Min hersker ønsker Dem velkommen med en betydningsfull gave.
- Så sjenerøst. - Ringen! Gi ham Pompeius' ring.
Og nå et tegn på Hans Majestets hengivenhet og aktelse for Caesar.
Pompeius den store...
Døde menn biter ikke, sies det.
Behager gaven Caesar? De sa at den ville gjøre det.
Solen er for raus med sin nåde.
Her er det for hett for konger.
Hans Majestet trekker seg tilbake.
Gi Hans Majestet en romersk hedersvakt.
Dette er ikke ditt verk?
Om Caesar har hørt snakk om meg, vet De bedre.
Sørg for kost og losji til mine menn. Selv vil jeg innkvarteres i palasset.
- Det blir en ære å eskortere Dem. - Det får en annen gjøre.
Finn resten av Pompeius' kropp, om du så må slite ut tusen tunger.
Få ham renset med en mynt i munnen og alt annet som hører til.
Naturligvis.
Dette er det vi må holde. Måneporten og tre andre.
- Hvordan er vi plassert? - 10. legions katapulter på Måneporten.
- 12. legion holder resten. Utspredt. - Det får holde så lenge.
- Og brønnene? - Vannet er drikkelig.
- Foreløpig, ja. Vokt dem. Og kornet. - Vi holder ut så lenge som helst.
En uke, kanskje. Det holder enn så lenge.
Hva vil du?
Kan man stole på mannen?
Noen er her med en gave... fra dronning Kleopatra.
En teppeselger, men Flavius tviler på det. Han kjenner palasset for godt.
Dukket opp fra en hemmelig gang som ingen kjente til.
Pothinus kan sende en morder i Kleopatras navn.
Vis inn mannen.
Kommer du med Kleopatras gave? Legg den fra deg og gå.
Min dronning befalte meg å overlevere den til Caesar personlig.
Jeg er Caesar.
Nei, det er De ikke, admiral Agrippa. Ikke Rufio eller Germanicus heller.
Min dronnings gave er kun ment for Caesars øyne.
Teppet virker ufarlig nok... Lån meg sverdet, Rufio.
Kanskje jeg må skjære opp gaven.
Ville det ikke være lettere å bære teppet over skulderen?
- Det ville være ubekvemt. - For deg eller for teppet?
Sverdet, Caesar... Teppet er ømtålig. Jeg knytter opp.
- Snu det først. - Men det ligger rett vei.
Jeg vil ha baksiden opp, eller skal jeg snu den med sverdet?
Man bedømmer lettere en vares kvalitet-
-om man ser på baksiden først.
Hill, Kleopatra, frende av Horus og Ra-
- solens og månens yndling, datter av Isis-
-dronning av Øvre og Nedre Egypt.
- Takk. - Kom hit.
Gå til befalhavende vakt.
Dronningens gemakker skal settes i stand umiddelbart.
- Bli! Sa jeg at du kunne gå? - Nei, Deres Majestet.
Dette er mitt palass. Alt her står til min disposisjon.
- Jeg er ingen fange. De er min gjest. - Så vennlig av Dem.
Og hva mine gemakker betreffer-
- så burde min kammerjomfru og de andre snart være ferdige med dem.
- Umulig. Vi bevokter dørene. - Det finnes dører... og dører.
Ja, naturligvis... De får vise meg innsiden av palasset en dag.
- Hva venter du på? - Deres tillatelse.
Du kan gå.
Apollodorus... Takk.
Det gleder meg at De fikk min innkalling og...
Innkalling? Sannelig ikke. Hvorfor skulle jeg lystre den?
Teppeturen slet Dem ikke ut, men jeg har hatt en anstrengende dag.
Det er viktig at vi forstår hverandre.
Bare med min hjelp kan De slippe unna Deres desperate situasjon.
Ikke spis det der. Hadde De det med Dem? Har noen prøvesmakt det?
- Da er det trolig forgiftet. - Det er jo en annen utvei.
De er tolerant.
Er det fordi De er så mye eldre?
- Kartene Deres er foreldet. - Vi har eldes sammen.
Sjøene i vest er dårlig merket. Enkelte befestninger er ikke notert.
De må informere mine karttegnere og staben min.
Vi fikk en dårlig start. Jeg stryker Dem bare mot hårene.
Jeg vet ikke om jeg vil bli strøket av Dem i det hele tatt.
Er det ikke greit at jeg setter meg?
Caesar, De må gjøre meg til enehersker i Egypt!
Jeg skal gjøre slutt på krangelen mellom Dem og Deres bror.
- De er vel ingen dumrian? - Nei, det er jeg ikke.
De har sett og hørt min bror-
- og den ondskapsfulle mannen som har ham i sin vold.
Kan vi bli enige om at det Rom vil ha av Egypt-
-er korn og rikdom?
Roms makt er alltid blitt bygd på Egypts rikdommer.
De skal få dem. Uten kamp.
Men bare på én måte: Gjør meg til dronning.
- Det lyder som et ultimatum. - Det er den eneste måten.
For et øyeblikk siden eide De ikke mer enn en slave og et teppe.
Men nå har jeg Caesar, mine hærskarer-
- og det faktum at ingen dødelig kan tilintetgjøre meg.
Ja, De har visst overbevist Dem selv om at De er en gudinne.
Var det ikke Isis?
Jeg insisterer på at De tenker etter hva De sier. Jeg er Isis.
Jeg dyrkes av millioner av troende. Det må ikke forveksles med-
- romerske hærføreres guddommelige aner som de får med skjoldet.
Var det ikke... Venus De valgte å stamme fra?
Nå må jeg insistere. De er trøtt etter turen og vil trekke Dem tilbake.
Jeg er ingen tjener. De kan ikke sende meg bort.
De har ingen hær. Den er borte, for De kunne ikke betale den.
Egypts rikdommer er ikke Deres til å gi bort.
- Vi snakkes om noen dager. - Det kan være for sent for oss begge.
- Jeg tar ansvar for Deres sikkerhet. - Og Deres egen...?
Jeg er godt forberedt.
Jeg håper det.
Jeg håper at De er like vis, strålende og guddommelig som de sier.
Dere romerske hærførere blir guder så fort.
Noen seirer, noen blodbad...
I går var Pompeius en gud.
- De myrdet ham, ikke sant? - Ja.
For å behage Dem... Men det gjorde det ikke, hva?
Nei.
I dag minnes jeg hvor høyt min datter elsket ham.
Hun døde da hun skulle føde hans sønn. Hun ga ham denne ringen.
Sov godt, Caesar. De nærmeste dagene kan bli anstrengende.
God natt.
- En eskorte til dronning Kleopatra. - Vakt!
Korridorene er mørke, mine herrer.
Men vær ikke redde. Jeg er hos dere.
Har vi ikke gjort nok for i kveld? Vi fortsetter i morgen.
Nei, det er mer. Kartene våre over traktene stemmer nok ikke helt.
- Hvorfor tror De det? - Jeg føler det på meg.
Offisielt av makedonsk herkomst, ikke egyptisk.
"Kleopatra sies å være meget intelligent, kvikk og belest-
- bevandret i vitenskap og matematikk. Hun taler sju språk.
Var hun ikke en kvinne, ville hun anses å være en intellektuell."
- Intellektuelle kjeder meg. - En god egenskap hos en admiral.
Her er noe av interesse for flåten:
"For å oppnå sine mål har Kleopatra brukt tortur, gift-
- og sine seksuelle talenter, som sies å være betydelige.
Hennes elskere er så tallrike at ingen kjenner alle navnene.
Hun sies å velge som en mann i stedet for å velges på kvinners vis."
Vi gjorde rett i ikke å ville la Dem være alene med henne.
Hva sa du, Rufio?
- De stoler vel ikke på Kleopatra? - Overhodet ikke.
"Stoler på." Ordene har alltid uroet meg.
Som med vin er ettervirkningen ikke så bra.
Jeg har sluttet å drikke vin og stole på folk.
Det har vært en anstrengende dag.
De kommende kan bli enda verre.
God natt.
Flavius!
"Nok en gang er det høst, elskede Lesbia.
Se hvordan løvet i Rom faller og faller-
- og elskende med kyss gir løfter om våren-
- som skal gjøre slutt på vinteren med nye nattergaler."
Jeg smaker på maten, Isis' datter. Er den skadelig, la den skade meg.
"Men kjærlighet leder til fortvilelse, skjønnhet til sorg."
- Hvorfor sluttet du, Phoebus? - Det er noen i korridoren.
Det er slik romerne skremmer fienden. De tramper med føttene.
Nei, det er én mann som følges av andre.
Caesar, skulle jeg tro.
Vi må ikke skuffe mektige Caesar.
Romerne forteller historier om mine bad, mine tjenerinner...
og min usedelighet.
- Kleopatra søkte audiens. - Det var i går.
- Jeg var opptatt. - Dronningen bader.
- Kanskje De kan komme tilbake? - Dessverre.
Hold ham fast. Ikke gjør ham noe.
Du er en bra mann, Apollodorus. Håper hun vet det. Vent her.
En inntrenger! En mann!
- Å, det er Dem... - De ville treffe meg?
Jeg kalte Dem til audiens i går i tronsalen.
Men jeg fikk ikke gå dit.
Den ligger for nær Deres brors gemakker.
Ingen forteller meg hvor jeg kan og ikke kan gå!
- De ville tydeligvis ingenting. - Jeg vil ha tronen min!
De er i det minste presentabelt kledd. Deres beste rustning?
Nesten. Men dessverre ikke for Deres skyld.
Jeg vet det. I morges besøkte De Aleksanders grav.
De ble stående alene ved sarkofagen hans.
Hvordan vet De det?
De bare tittet ned på ham.
Og så gråt De.
Hvorfor gråt De, Caesar?
- Han resiterer vakkert. Er han blind? - Ikke gjør ham noe.
Ingen som resiterer Catullus så bra.
Catullus liker Dem ikke. Hvorfor har De ikke drept ham?
Jeg liker ham.
"Jeg ønsker ei å behage Dem, for mektige Caesar er bare slem."
Achillas' hær går mot Alexandria.
Den er 30 ganger sterkere enn Deres.
- Han omringer palasset. - Ikke fra havet.
- Har Caesar tenkt å seile sin vei? - Ikke for øyeblikket.
Achillas kan gå til angrep i morgen, eller når det måtte passe ham!
Høyst sannsynlig.
Hvordan kan De håpe å holde stand mot en slik overmakt?
- Og svar ikke "for øyeblikket"! - Vi holder nok ut en uke.
Kanskje enda lenger. Hva tror De?
Før dere er uten vann? Uten mat? Før mennene er slaktet-
- eller forgiftet på bordellene? Noen få dager, Caesar.
- Høyst et par dager. - Jeg må si meg enig med Dem.
Kan De dette Catullus-diktet: "Gi meg tusen på tusen kyss
Og flere tusen til, uten å telle dem
Så misunnelsen ikke vet antallet
Og viser sin ondskap."
Det hadde ikke vært like hyggelig i tronsalen.
- "Jeg ønsker ei å behage Dem..." - Ti stille med deg!
Jeg må snakke med Dem, Caesar.
De egyptiske skipene i østre havn rustes opp.
- Når kan de angripe? - I morgen når det blåser opp.
Brenn dem i natt.
Skipene ligger ved land. Ilden kan spre seg.
Jeg kan ikke risikere en blokade. Og gjør det først i kveld.
Forbered det i hemmelighet. Jeg trenger denne dagen.
Lykke til.
Hvorfor først i kveld, min herre?
Det kan jeg ikke fortelle... for øyeblikket.
- Flavius! - Her er det. Det kom nettopp.
Gudene burde ikke pine oss sånn, Rufio.
Bedre enn jeg hadde håpet på. Du må komme deg av gårde.
Hill, Caesar.
Det kalles epilepsi på grunn av muskelsammentrekninger.
Før trodde man at de som var rammet, var gudenes yndlinger.
Det sies at Aleksander den store hadde denne fallesykdommen.
Den store Caesar også, sies det.
- Sisogenes, biblioteket! - Hva prater du om?
Romerne har satt den egyptiske flåten i brann.
Ilden har spredt seg til byen.
Bare til noen bygninger, men biblioteket brenner.
Det store biblioteket...
Aristoteles' manuskript...
Platons skrifter, skuespillene, historieverkene...
Den hebraiske gudens testamente. Bøkenes bok!
De brennende skipene drev inn blant handelsfartøyene.
- Og våre? - I sikkerhet.
- Jeg trenger hjelp med fangene. - Jeg kan ikke unnvære én mann.
Kanskje jeg trenger sjømennene dine også.
De burde slåss med vaktene oftere. Det kler Dem.
De blir vakrere for hver gang jeg ser Dem.
Og De blir frekkere!
- Og mer opptatt. Unnskyld meg... - Kjenner De røyklukt?
Vi var nødt til å brenne den egyptiske flåten.
Skipene lå på vannet. Måtte dere brenne dem i gatene?
Brennende master falt ned på gater og hus.
Ett av dem var det store biblioteket.
Ja, det ble meg fortalt. Jeg beklager det.
- Om De ikke har noe imot det... - Det har jeg. Vil De slokke brannen?
- De egyptiske fangene skal slokke. - Så romere starter bare branner?
Hold deg til barnerommet i stedet for å forstyrre voksne mennesker!
Skal vi føre henne bort?
De bruker vettet til å ødelegge, rive pyramider og utslette byer!
Hvordan våger De og barbarene Deres å tenne på biblioteket mitt?
Spill gjerne erobrer, mektige Caesar!
Voldta, myrde og plyndre millioner av mennesker!
Men ingen barbar får ødelegge en eneste menneskelig tanke!
Nå får det være nok! La meg være alene med henne.
Jeg kaller snart på dere.
Sverd, spyd... Eller har De tenkt å sette fyr på meg?
Vi må få en bedre forståelse av hverandre.
Hva De enn mener om meg, er jeg først og fremst Caesar.
Og jeg er Kleopatra, Isis' datter!
Om og når jeg sier det, er De det jeg sier at De er.
- Intet mer. - Hill, Caesar...
De som er avkom av generasjoner av innavlede defekter!
Hvordan våger De å kalle noen barbar?
Datter av en fyllik som bestakk seg til tronen!
Jeg har fått nok av Deres falske stolthet over fortidens storhet!
- Jeg tenker på framtiden. - Da gjør De som jeg sier.
Som De sier...? Bokstavelig talt? Som om jeg er noe De har erobret?
Om jeg velger å se på det sånn, ja.
Har De rett til å gjøre hva De vil med meg... når De vil?
Ja, nettopp.
Kan De ikke bære laurbærkransen-
- så jeg husker på at det er Caesar som hedrer meg sånn?
De snakker for mye.
Jeg lover Dem at De ikke vil like meg på dette viset.
Caesar! Et angrep på Måneporten!
Måneporten angripes hardt!
Katapultene må slås ut. Send ut en skilpadde.
Dann skilpadde!
- På tide å gå til motangrep. - Nei.
- Vi har en legion i reserve. - Hold stillingene.
To timer til daggry. Vi blir hvor vi er.
- Og hva skjer ved daggry? - Vet du ikke det? Solen går opp.
Si til mennene at de har seiret. Vin til dem som holdt stand i porten.
Send ut alle reserver og uthvilte menn.
- Vi har dem i en skrustikke. - Sammen med hvem da?
Mithradates' hær. Rufio har gått dem i møte.
- Hvordan rakk Mithradates hit? - Jeg sendte ham før vi seilte.
Ingen kan holde Alexandria med to legioner-
- som du og andre har påpekt gjentatte ganger.
Jeg smaker på Deres drikk, datter av Isis.
Om den er skadelig, så la den skade meg.
Lotus...
Du tørket kanten på begeret etter at du hadde smakt. Hvorfor det?
Hvorfor? Så jeg ikke skulle skitne den til.
Lotus... Smak igjen.
Pothinus truet med å drepe meg.
Tilgi meg, Deres Majestet! Tilgi meg!
Jeg tilgir deg.
Drikk nå.
Apollodorus!
Stillhet for Gaius Julius Caesar, Roms konsul.
Reis dere.
Følgende er senatet og folket av Roms dom og befaling.
Her skal ingen dømmes, og Kleopatra, ikke Rom, befaler.
Hun har løyet, Caesar. Hun og hennes slaver har løyet!
Du er ikke blitt anklaget... så langt.
Nå anklages du for å ha egget til krig mot Rom-
- og for å ha forsøkt å myrde dronning Kleopatra.
Du er skyldig i begge lovbrudd og dømmes til døden.
Det er for lyst her inne. Trekk for.
Skal jeg også drepes? Hva er jeg anklaget for?
Kong Ptolemaios fratas herved Roms beskyttelse.
Han skal forlate palasset og føres til Achillas' leir.
Sendes jeg tilbake til mine egne tropper?
Han får følge av sin læremester Theodotus.
- Hørte du? Du vil også bli spart. - Hold opp å glise, din idiot!
Tillat meg... De vet at Achillas er omringet-
-av Deres og Mithradates' legioner.
Å sende Hans Majestet dit, kan innebære hans død.
- En slik risiko må en konge ta. - Men ikke jeg, Caesar.
Hva vet vel jeg om krig?
Jeg er en enkel lærd. En mann av tanker og ord.
For mange ord. Nå holder det.
Iverksett befalingene.
Flavius...
Lever tilbake dolken til Apollodurus.
Tørk bort Pothinus fra den først.
Ja, jeg lover at jeg skal sove.
Jeg beklager det som nesten hendte.
Caesar, har De tid et øyeblikk?
Gårsdagen var anstrengende, natten lang, morgenen begivenhetsrik.
Visste De at Apollodorus ville drepe Pothinus?
Han ventet i det minste på Roms dødsdom.
Og min bror... og Theodotus? Kommer de også til å bli drept?
Trolig. Jeg er trøtt, Deres Majestet. Unnskyld meg.
De visste at det ikke var noen fare-
-at Mithradates var på vei?
- Hvorfor sa De ingenting? - Jeg sa at jeg var forberedt.
- Nå må jeg insistere... - De stolte ikke på meg.
Ikke et øyeblikk.
Og likevel har De gjort meg til ubestridt dronning.
- Egypts herskerinne. Hvorfor? - Kanskje vi kan prates i morgen...
- Hvorfor? - For Roms beste.
- For Egypts beste. - Egypt også. Gå nå!
Den trengs ikke.
Jeg hadde ikke trengt å røpe meg. Jeg kunne ha ropt på Flavius.
Hvor mange kikkhull har De?
Blir vi iakttatt nå også?
Send Flavius inn.
- Vil De fortsatt at jeg skal gå? - Hva vil De?
- Hjelpe Dem. - For meg finnes det ingen hjelp.
- Det gjør det nå. - En dag hender det i alles påsyn.
Der hele verden ser meg. Jeg faller framfor pøbelen-
- med fråde om munnen og blir til latter. De vil rive meg i stykker.
Selv gudene hadde din sykdom.
Hannibal, Aleksander den store...
Og til slutt bukket de under. De ble slitt i stykker.
Ikke du. Det skal jeg sørge for.
I senatet og folket av Roms navn, og ifølge deres vilje...
Selveste Isis ville avstå sin plass i himmelen for din skjønnhet.
Du får ikke se på meg. Ingen får gjøre det.
Om de ikke ser, vet de ikke at jeg gjør det.
- Du burde falle på kne. - Framfor alle kongene her?
Skal jeg late som om de ikke ser oss?
Du har så benete knær.
Benete og uvante med sånt.
- Vi skal tidlig opp i morgen. - Hva blir det i morgen? Mer hvete?
Det jeg allerede har sett, er mer enn nok til Rom.
Det holder til hele verden.
Eller mer gull? Da kunne du kjøpe hele verden.
I det minste til å lønne flere legioner enn Rom har hatt.
Mer granitt, marmor, flere slaver som bygger alt som trengs?
Bedre veier østover? Hva i Egypt har jeg ikke sett?
Selve Egypt, Egypts kjerne.
Mitt ansvar er Rom.
Aleksander forsto at han fra Egypt kunne herske over hele verden.
Han var ung, og du er enda yngre.
Slike drømmer blekner med tiden.
- Har Caesar sluttet å drømme? - Sånt er farlig for en mann som meg.
Nødvendig, ville jeg tro.
Jeg må snart tilbake til Rom. Markus Antonius sender bud etter meg.
På veien hjem venter krig i øst og nord.
Ikke engang i Rom er jeg uten motstand.
- Gjør som du gjorde med Achillas. - Det er motstand av annet slag.
Det spinnes som edderkoppnett.
Du vet hva som skjer når man ikke kvitter seg med edderkoppnett.
Stoler du på denne Markus Antonius?
Antonius er den eneste jeg stoler på.
La ham feie unna edderkoppnettene for deg og bli hos meg.
Du er diktator for ett år. Du kan gjøre hva du vil med tiden din.
Alt utenom å få den til å stå stille.
Om... når du vender tilbake til Rom...
Krigene som venter, er de viktige?
Det finnes ikke uviktige kriger.
Jeg har lest kommentarene dine om krigen i Gallia.
Hvordan skriver jeg sammenlignet med Catullus?
Annerledes.
- Kjedelig? - Kanskje litt for mange beskrivelser.
Du er taktfull. Enkelte kritikere, som Brutus-
- mener at jeg skriver ugrammatisk og simpelt.
Du har skånet livet hans mer enn én gang.
Det sies at Brutus er din sønn.
- Er det sant? - Jeg har ingen sønn.
Calpurnia, din fjerde kone, har vært gift med deg i... tolv år?
Og likevel har ikke Caesar noen sønn?
Alle vet at Calpurnia er ufruktbar.
En ufruktbar kvinne er som en uttørket elv.
Vi snakker ikke mer om det.
Selv en kvinne må få øde land til å bære frukt-
- få liv til å spire der intet liv fantes.
Akkurat som Moder Nilen gir næring og nytt liv til jorden.
Jeg er Nilen.
Jeg kommer til å få mange sønner.
Det har Isis fortalt meg.
Mine bryst er fylt med kjærlighet og liv.
Mine hofter er runde og brede.
Det sies at slike kvinner føder sønner.
Første gangen, da du sto her alene-
-hvorfor gråt du?
Fordi jeg hadde mistet noe.
- Hva da? - En livstid. Min egen.
Han erobret verden og døde da han var 32. Jeg er 52.
Nå må jeg nøye meg med ikke å la verden erobre meg.
Du må ha hatt samme mål som han. Det har du sikkert fortsatt.
Jeg skal fortelle deg noe. Da jeg var 32, i Spania-
- så jeg en statue av Aleksander. Jeg gråt da også.
Allerede den gang.
Jeg vil at du skal ha sverdet hans.
Det er for dypt begravd... i tid.
- Og Aleksanders kappe? - For tung for Caesar.
Drømmen hans, da?
Gjør hans drøm til din, Caesar.
Hans storslagne plan.
Fortsett der hvor han sluttet.
Av lappverket av erobringer, én verden!
Og av én verden, én nasjon!
Ett folk som lever i fred.
- Så det er det du vil ha av meg? - Av oss.
- Med Alexandria som hovedstad? - Han ville det.
- Jeg er romer. - Han var greker.
- Vi blir alle ett og samme folk. - Han var 32 og mislyktes.
Vi skal lykkes! Dine drømmer, dine ambisjoner...
Én livstid holder ikke for slike drømmer.
Aleksanders kappe er ikke for tung for Rom og Egypt til sammen.
Og hvis sverdet er for dypt begravd-
-får Caesars sverd ta dets plass.
Du blander sammen politikk og lidenskap så man ikke kan skille dem.
Jeg er verken den første eller siste som gjør det.
Hva det enn er, så la meg gå min skjebne i møte.
Din skjebne er ikke lenger bare din.
Den er min også.
Snart finnes det en som kan bære både Aleksanders kappe-
-Caesars sverd og Caesars navn.
I Caesars navn skal han herske over Egypt-
- og den del av verden som vi gir ham.
Vårt barn skal bli en sønn, Caesar.
Det sverger jeg ved Isis.
Kan du utsette reisen til Rom så lenge?
- Jeg kom så fort jeg kunne. - De er velkommen i Caesars hus.
Som Caesars hustru ville jeg at De skulle vite...
At min mann har giftet seg med dronning Kleopatra?
Litt vin? En av dine mange favoritter.
Ifølge ryktene ble vielsen holdt på egyptisk vis.
Det kan ikke være alvorlig ment.
Han ble gjort til egyptisk gud.
Endelig er han guddommelig... Det må ha gledet Caesar.
Calpurnia... Vi kjenner Caesar, du og jeg.
Ekteskapet er ugyldig i Rom. Det må ha hatt et politisk formål.
Kanskje symbolsk for å befeste Roms forbindelse med Egypt.
Du er lojal og snill. Du kom så fort du kunne.
Men ondskapsfull sladder reiser fortere enn deg... og sannheten.
Har du hørt at dronning Kleopatra venter Caesars barn?
Ja, Antonius, vi kjenner ham... du og jeg.
Så skal det skje... så skal det skje...
Rom.
Mektig, alene og uelsket.
En elskerinne skal igjen opphøye deg til himmelen-
- og hele verden skal få oppleve en gyllen tid av rettferdighet og ømhet.
En sønn skal fødes av Isis!
En sønn skal fødes av Isis. Rom skal se ham kledd i gull.
Østen skal beskue ham smykket med skatter.
En sønn av Egypt og Rom!
Her skal han møte sin skjebne!
Gjør nøyaktig som jeg sier.
Når barnet er født og salvet til prins av kongelig blod-
-ta ham til Caesar.
- Skal jeg hente Caesar? - Nei, gjør nøyaktig som jeg sier.
Før barnet til Caesar, framfor mennene hans. Forstår du?
Framfor alle romerne.
Legg ham ved Caesars føtter. Ved Caesars føtter.
Jeg skal gjøre det.
- Rolig. Vi har aldri mistet en Caesar. - Spar meg for slike kommentarer.
Husk på Roms lover.
Om De tar opp barnet, erkjenner De at det er romersk medborger og arving.
En sønn...
Jeg har en sønn!
Vær hilset, Caesar!
Han er blitt konge av Egypt. Uektingen har fått navnet Caesarion.
- Bra navn på Roms tronarving... - Rom har ingen trone.
Og slik skal det forbli.
Men en sønn... Det har han alltid ønsket seg.
- Jeg er glad for Caesars skyld. - Det kan man forstå.
Nå når Caesar har en sønn, behøver man ikke tenke på Brutus lenger.
Er det ikke en lettelse, Casca? At alle vet hva man er.
- En løgner og feiging. - Brutus, du smigrer Casca.
Der borte går Markus Antonius.
Vi burde frykte ham mer enn Caesars nyfødte sønn.
Men det er til Roms beste at Caesar er blitt så lenge i Egypt.
I sitt fravær dyrkes han av folket som en gud.
Hvorfor skulle han vise at han er dødelig?
Enkelte frykter Caesars ambisjoner.
Hva kan han gjøre? Knuse republikken?
Ja, det sier jeg dere at han kommer til å gjøre.
Din tunge er gammel, men skarp, Cicero. En dag skjærer den av hodet.
Det blir snarere ditt sverd, Antonius. Det er like skarpt og raskere.
Og det frykter hoder.
Det vil dufte av vin i senatet i dag. Vi får ikke puste for dypt inn...
Octavian, dette med Caesars sønn...
- Gjør det deg opprørt? - Nei.
Man skulle tro at dine ord var like dyrebare som gullet ditt.
Som gullet plasserer jeg dem der de gjør størst nytte.
Og din dyd? Min venn har en venn...
Det samme gjelder der.
Jeg skal si deg noe. Når du dør, gjør du det uten noensinne å ha levd.
Trodde du jeg ville dra uten å ta farvel med min sønn?
Vi trodde at om vi kom til deg-
-så ville avskjeden forlenges.
Husk på, min sønn:
Det du ikke slipper tak i, vil ingen ta fra deg.
Hill og far vel, lille Caesar.
Var det hundre år siden jeg ble slengt for dine føtter i et teppe?
Eller var det i går?
- Når sender du bud etter oss? - Snart.
- Hvor snart? Når da? - Det vil ta tid før jeg når Rom.
- Og når du er der? - Innen overskuelig framtid.
- Tiden er vår fiende. - Skal jeg beseire den for deg?
Hva er planen din?
Jeg må føre din sønn til Rom.
Rom må se Caesars sønn-
- som en dag skal herske over Caesars verden.
Caesar...
Snart snur tidevannet.
Tiden og tidevannet...
Ikke engang vi guder kan gjøre så mye med dem.
Først etter mer enn to år-
- og mange kriger i Afrika og Lilleasia-
- kunne Caesar endelig vende tilbake til Italia-
- for å feire sin triumf og ta fatt på sine anliggender.
"Som takk har senatet skjenket Caesar-
- rangen, privilegiet og tittelen Roms diktator på livstid."
Diktator på livstid... Endelig er han Roms hersker.
Apollodorus, forbered alt.
- Skip, tjenere... - Alt er klart.
Nå må han sende bud etter oss-
- så jeg kan være til stede ved kroningen.
- Deres Majestet... - Tre år er gått til spille.
Hvorfor tok det senatet så lang tid å innse det verden visste?
At Caesar var Roms hersker.
- Rufio har noe å si. - Deres Majestet har misforstått.
Saken virker klar. Caesar er diktator på livstid.
Sant, men Roms diktator er ikke det samme som hersker.
Ingen kan kalle seg Roms hersker.
Det er farlig likt et ord ingen romer vil tolerere:
Konge.
Og hva betyr diktator på livstid?
At man resten av sitt liv vil nyte folkets aktelse.
Og diktatorens diktater?
De må alltid godkjennes av senatet i Rom.
Takk, Rufio.
Fienden! Fienden!
Sisogenes...
Du fant det nok merkelig at jeg foreslo å invitere Kleopatra hit.
Egypt er jo Roms forbundsfelle.
- Men jeg var overrasket over bifallet. - Jaså?
Takk for at jeg fikk være til stede ved dagens sammenkomst.
Det var inspirerende å se frie menn uttrykke sin frie vilje så åpent.
Han ville så gjerne være til stede. Jeg så ikke noe galt i det.
Heretter skal jeg aldri tvile på Egypts rikdom.
Alt gullet i Egypt rekker ikke til å kjøpe en romersk senators heder.
Det ser ut til å være mer enn nok til å kjøpe hans stemme...
Hvordan var det nå...?
"Rom skal se ham kledd i gull."
Det sies at folkets mottakelse er overveldende.
Dronningen har befalt følget å gå langsomt for å behage folket.
Man skulle tro at Kleopatra ville vinne medborgernes gunst...
Det skulle man virkelig tro.
Maken har ikke vært skuet i Rom siden Romulus og Remus.
Så uredd han er...
Se så uredd gutten er!
- Dronningen har vunnet folket. - Folket, ja...
Gå nå som en konge. Rak i ryggen.
Lytt til jubelen. Sett deg på tronen.
Bukk til høyre og venstre. Se sint ut om noe mishager deg.
Bra. Jeg skjelver. Ser du det?
Nei, ikke smil. Da slutter de å skjelve.
Fangene slepes framfor deg.
Denne mangler makt og er derfor uten betydning.
Men du vil framstå som en edel hersker. Hva sier du?
Jeg benåder deg.
Høyere! Når du benåder noen, må alle få vite det.
Jeg benåder deg.
Hvem kommer her?
En venn du en gang stolte på, men som har sviktet deg.
Mektig, rik og av god familie. Han faller på kne-
- og ber om ditt vennskap og din tillit.
Hva gjør du da, lille konge?
Så Caesar må ønske det som skal gjøres?
Kaster jeg ut søppelet og befrir Rom fra malaria for å fylle min egen buk?
Regulerer jeg Tibers vannstand-
- og forbedrer Ostias havn for å behage min ærgjerrighet?
Må jeg ønske veier, bibliotek, medborgerskap for Italias folk?
- Mange forslag fortjener vår støtte. - De fortjener deres støtte...
Skal Caesar be senatet om lov som en skolegutt?
Råder ikke senatet over Roms beste lenger?
- Skal ikke loven lenger gjelde. - Jeg må være loven!
Mitt ord må være Roms beste!
Ellers kan dere frata meg denne meningsløse diktatortittelen.
Jeg har båret sverd for lenge. Jeg kan ikke tenke med tom slire.
Caesar minnes vel at diktatorskapet ble forlenget symbolsk-
- for å opphøye ham og vise Roms takknemlighet for hans triumfer.
Jeg minnes triumfene vel, Brutus.
Gjør du? Ved Farsalos skalv du framfor Antonius-
- da han ville skille deg fra hodet ditt. Med rette.
Min befaling skånet livet ditt.
Ikke takket være mitt ønske, men på grunn av min befaling-
- står du her og prater om dyder. Sett deg ned!
Jeg vil ikke ha flere meningsløse privilegier-
- og hedersbevisninger for å blidgjøre meg.
Jeg vil heller ha ingenting og forbli en enkel mann som tjener Rom.
Hvorfor har statuer alltid så livløse øyne?
Har dere sett Nilen? Dere kan spare dere reisen.
Hun har den i blikket sitt.
- Det er sent, Caesar. - Sent til Rom å være.
Ikke avbryt meg, Cassius! Jeg...
- Hvor var jeg...? - "Å tjene."
Ja, jeg har tjent Rom hele livet mitt.
Jeg har erobret halve verden for Rom.
Dere har meg å takke for framgangen.
Nå vil jeg at dere skal gjøre som jeg sier.
Dere skal utnevne meg til Roms keiser.
Dere trenger ikke sette dere igjen.
Takk, Deres Majestet, for gjestfriheten.
God natt.
Takk og god natt.
De liker ikke å bli innkalt til et møte her som burde holdes i senatet.
Så de misliker det?
Jeg kan ikke forstå at statuers øyne alltid skal være så livløse.
Det er meg de misliker. At du viser meg fram slik.
Derfor nekter de deg det som er ditt.
Min guddommelige rett, ikke sant?
- Ja, slik er det. - Min guddommelige rett...
Det må senatet ta i betraktning.
Er De sikker på hva De så fortvilet gjerne vil ha?
- Jeg har alltid vært sikker. - Og Caesar?
Kan noen snakke for ham?
Nei.
God natt.
Brutus, bør vi stå framfor denne nye gudinnen Caesar har fått oppført?
- Må vi falle på kne? - Ikke foreløpig.
Det finnes plass til en gud til.
Når guden Caesar gjør gudinnen Kleopatra selskap-
-da må vi krype for dem begge.
- Om den dagen kommer... - Han vil bli keiser.
- Det var hans sykdom som talte. - Snart tar sykdommen livet av oss.
Men siden har han utropt seg til Gud.
Keiser og gud. Ikke bare konge, men keiser og gud!
- Opp med øynene, Brutus. - Hva vil dere meg?
Når folket tenker på Roms heder, tenker de på én mann: Brutus.
Med hederen og ansvaret du har... Brutus, frels Rom fra Caesar!
- Be meg ikke om å knuse ham! - Da vil Caesar knuse Rom.
Antonius har gode nyheter fra mine venner.
I morgen foreslår Lucius Cotta at jeg skal bli konge.
Senatet bifaller det.
Jeg forstår ikke?
- Konge og keiser. - Og de går med på det?
Den siste tiden har jeg utnyttet en diktators privilegium.
Jeg har utnevnt senatorer. Drøyt halve senatet er utnevnt av meg.
Nok en gang har du sendt Mithradates i forveien...
Det vil bifalles. På Idus Martiae, en dag å minnes-
-utnevnes jeg til konge av Rom.
- Konge, men ikke av Rom. - Ikke av Rom? Hva er det du sier?
De gjør deg til konge over riket utenfor Italias grenser.
Til og med dine venner er redde for folket.
- Kanskje med tiden... - Redde for folket! Bortkastet tid!
Konge over alt utenom Rom? Gallias hytter og Britannias grotter?
Hele riket utenfor Italias grenser.
- Det aksepterer jeg ikke. - Det er ment som en tom gest.
Nok en hedersbevisning for å smigre deg.
Det er alt...
Og senatet bifaller det? Aksepter det, Caesar.
Jeg har aldri nøyd meg med en halv seier.
Og det skal du ikke gjøre nå. Alt jeg kan si deg, er det du har lært meg:
Ta litt av gangen til alt er ditt.
La dem utrope deg til konge, om det så bare er over et tre!
- Resten kommer med tiden. - Og gjøre om igjen alt jeg har gjort?
Det er det du aldri har gjort eller erobret, som venter!
Roms legioner utenfor Italias grenser blir dine legioner.
Gullet og makten i Egypt, ditt Egypt.
Caesar, du kan erobre hele verden!
Forstår du ikke?
Konger og guder velges ikke.
Ja, ikke bare Rom, men hele Italia-
-kommer til å falle i dine hender.
La dem utrope deg til konge! Mine legioner er dine.
Sammen erobrer vi mer enn selv Aleksander kunne drømme om.
Rom... Hva var Rom da Sulla døde-
-og da Crassus ble beseiret i Partia?
Da kom de samme mennene til meg-
- og ulte som redde hunder: "Caesar, redd oss!"
Da kunne de ha gjort meg til konge, men det tillot jeg ikke.
Han ble kastet over muren. Det er ikke noe vakkert syn.
Pengeutlåneren Titus... Hvorfor er han myrdet og ført hit?
Det er en advarsel til meg. Kanskje jeg er nestemann.
De tør bare våge å true deg?
- Hvor var min sønn? - Ikke så langt unna. Han ble redd.
- Hvor mange legioner har Lepidus? - 15, kanskje flere.
- Hvor? - I Skythia.
Vi spiser middag med Lepidus.
Vi skal snakke om hærer, slagmarker og lister over menn som skal dø.
Og om jeg så tilbys Libyas ørken som kongedømme, så aksepterer jeg.
Det er den store Caesar, elsket av Rom-
-og av minst én av oss-
-som må dø for at Rom skal få leve.
Om det må gjøres, så skal vi gjøre det uten skam og uten frykt.
Om vi skal vise at Rom ikke aksepterer en konge-
- så la oss gjøre det som frie menn i dagslys.
Hvilken dag snakker vi om, Brutus? I morgen?
I senatet?
Skal vi alle bære våpen?
Decimus, følg Caesar fra hans hjem og til senatet i morgen.
Cimber, Markus Antonius må ikke slå følge med Caesar.
Ta ham til side og prat om noe du hørte om i kveld.
Jeg husker noe underlig...
Caesar spurte hver og en av oss hvordan vi ønsket å dø.
Da det var Caesars tur, så han rett på meg og sa: "Brått."
Er ikke det underlig?
- Jeg var redd for at du sov. - Caesarion sover.
- Han lå våken i natt. - Ble han skremt av uværet?
Han nektet for det, men han var nok litt redd.
- Kommer du inn? - Decimus venter.
Han kom for å følge meg til senatet.
- Decimus? Har han gjort det før? - En slu politiker.
Han vil ses i mitt selskap nettopp i dag.
- Se til at Antonius er nær deg. - Du også...?
Roms damer ser ut til å ha smittet hverandre med sin redsel i dag.
Calpurnia ba meg om å bli hjemme.
Hvorfor ville hun ikke at du skulle gå?
Mareritt. Det var alt.
Hun våknet og skrek under uværet.
Hun drømte at hun så meg bli myrdet. Hun så meg full av blod.
Tjenestefolket hadde sett tegn på himmelen og andre ting.
Merkelige fugler er sett på Forum.
Én fløy inn i senatet med en laurbærkvist som den slapp-
-ved statuen av Pompeius.
Pompeius...
- Jeg er redd, Caesar. - Ikke be meg om ikke å dra.
Skal man si at Caesar avsto fra verden på grunn av tordenvær?
At det guddommelige i ham rygget for dødelig overtro?
Jeg føler at du trenger meg, men jeg kan ikke hjelpe deg.
Hjelp meg med å leve som jeg har gjort, ikke som andre-
- hvis liv bare er en stadig redsel for å dø.
Dine guder og mine være med deg, Caesar.
Med unntak av deg er verden full av små menn.
Ilden brenner.
Ødeleggelsens vinder blåser.
Rom, mektig og alene...
Ødeleggelsens vinder skal ramme deg!
Storm og hagl skal slå ned hvete, fugler og levende skapninger...
Himmelen... og selveste gudene.
Min sønn!
Caesar! Caesar! Caesar!
- Jeg har hatt mye å gjøre. - Og du gjorde det meget bra.
- Er det der...? - Ja.
I Egypt reiser vi evige monumenter over våre døde helter.
Her brenner dere dem som søppel. Far vel.
Jeg har en eskorte til deg. Du har ingenting å frykte.
Ingenting å frykte? Det er ingen grunn til å bli.
Alt har skjedd så fort. Jeg må plukke opp restene av en hel verden.
- Caesar... du som flykter... - Hvorfor skulle jeg bli?
Jeg vet ikke hva jeg føler akkurat nå. Jeg er trøtt.
Og jeg har vanskelig for å si hva jeg mener til deg.
Men du er så veltalende, Antonius.
Du leste opp Caesars testamente-
- for de hulkende, morderiske frie innbyggerne i Rom!
Octavian ble utnevnt til hans arving!
Jeg vet hvorfor. Om ikke Octavian var blitt utnevnt-
- hvor lenge tror du at du og din sønn ville ha fått leve?
Om Caesar var blitt konge, tror du at han da hadde utnevnt Octavian?
Alt er over nå.
Caesar... og drømmen som forsvant sammen med ham.
Først Aleksanders drøm...
og så Caesars. Nå er den borte.
Først må vi få orden på Rom.
Brutus, Cassius og de andre må drepes.
Og så må Caesar få den tittelen han ikke fikk mens han levde.
En død konge, en død gud... Ikke engang Rom trenger å frykte det.
Caesarion kan gjøre krav på både tittelen som konge og gud.
Og framfor hvilken domstol skal vi gjøre krav på denne retten?
Jeg skal selv gjøre det i senatet.
Det tror jeg så gjerne...
Og når de har sluttet å le, skal min sønn og jeg erklære krig mot Rom?
Nei. For det trengs en Caesar.
Tiden er knapp.
En som Caesar...
Men takk, jeg skal huske din omtanke.
- Du gir opp for lett. - Gjør jeg?
La meg komme til Alexandria og prate mer med deg.
Jeg slår gjerne følge nå, om jeg får.
Forsøk i alle fall å minnes.
PAUSE
I mer enn to år lette Antonius etter Caesars mordere.
Til slutt møtte han dem ved Filippi-
- med sine legioner, og Caesars arving Octavians legioner.
Cassius falt først, for egen hånd-
-og så Brutus og de andre.
Vær hilset, Antonius!
Vær hilset, Antonius' soldater!
Husk Filippi.
Han seiret.
Herre... Denne veien.
Men teltet mitt ligger her borte.
Jeg møter ham senere. Octavian gjør meg deprimert.
De lovet.
Kampen er over, og vi har seiret. De burde snart bli bedre.
Min plass var hos deg. Du skulle ikke ha hindret meg.
- Caesar var for syk. - Caesar...? Ja, det var sant.
Jeg har arvet navnet og gjort det til mitt.
Hvorfor ikke? Ingen blander deg sammen med den andre.
Troppene dine kjempet tappert under min kommando.
- Agrippa har holdt meg informert. - Hva gjorde du der?
Slaget sto på land, ikke mellom plankebiter på vann.
Tok du med Agrippa i tilfelle det skulle regne?
Jeg gjør gjerne opp med deg på land.
Stille. Det er ting vi må diskutere.
Har du noe imot at Agrippa blir?
Jeg har alltid noe imot Agrippa.
Mens du har ligget syk her, må du ha rukket å tenke gjennom problemet.
Vi fortsetter med triumviratet.
- Du, jeg og Lepidus. - Da sier vi det.
Lepidus får Afrika og øyene, du Spania og Gallia.
Rom og Italia styres av alle tre.
- Hva får du? - Resten.
Om Lepidus er i Afrika og du i Østen-
-må jeg ta hånd om Rom og Italia.
Pengene fra Spania og Gallia holder ikke. Det er opptøyer i Rom.
Avtale?
Avtale.
- Ville Caesar ha samtykket? - Absolutt.
Kanskje ikke sløret til Isis.
Etter tre år er han bare et bilde på en gullmynt i Rom.
Mynten jeg hadde med meg? Octavian preget dem-
- til minne om Caesars guddommelighet.
Det var for å arve Caesars gudetittel sammen med alt det andre.
En død gud kan ikke endre sitt testamente.
Antonius la fram Caesarions krav. Den delen av løftet holdt han.
- Og han skal holde resten. - Nesten tre år etter Caesars død?
- Mer enn et år etter Filippi? - Antonius kommer.
- Han trenger Egypt. - Du er Egypt.
Det er det jeg mener. Antonius behøver meg.
Jeg får vondt i hodet når du prater om penger. Prat om noe annet.
Ja visst. Nyheter fra Rom.
Octavian har landsforvist Lepidus.
Jeg skulle ønske... at jeg ikke hadde drukket så mye i dag.
Helt enig.
- Gjør jeg deg urolig, Rufio? - Ja, det gjør du.
Caesar var sikkert aldri full. Alltid samlet...
Krigen mot Partia blir ikke lett.
- Hvor mange legioner har vi? - Vanskelig å si.
Det er så mange som har desertert.
De har ikke fått lønn på flere måneder.
I Grekenland levde jeg med mennene, spiste med dem-
-jeg var en av dem.
Nå føles det fjernt, bare som et minne.
Vi må skaffe gull til dem-
-hvete, forsyninger, skip, rustninger.
Hvor skal vi finne det?
- Kanskje i øst. - Syria?
- Lenger sør. - Etiopia?
- Nord for Etiopia. - Ikke nevn henne!
Jeg kryper ikke til henne som en tigger!
- Kanskje hun ikke vet... - Hun vet alt! Er dette takken?
Hun får komme til meg! Om jeg var Caesar...
Hun er dronning av Egypt.
Om man kler henne naken, synes ikke det.
Det er vanskelig å se en naken generals rang også.
Og generaler uten soldater er nakne.
Nå vel, jeg møter henne på halvveien.
Du får beordre henne til å komme til meg.
- Beordre? - Kall henne inn!
Be, true, lirke... Velg selv!
Knegg som en hingst om du vil, men se til at hun kommer hit!
Jeg forstår ditt synspunkt, Rufio. Du forstår sikkert også mitt.
Jeg har ikke tenkt å bli en av alle dronningene-
- som sitrer lykkelig over å bli innkalt til Antonius.
- Jeg sa ikke "innkalt"? - Du sa "invitert".
Han mener "innkalle". Jeg er Egypts dronning.
Jeg velger å bli på egyptisk jord.
Tarsus er ikke verdens ende.
Jeg tar ikke ett skritt bort fra Egypt.
Jeg går med på å treffe Antonius-
-men bare på egyptisk jord.
Det må finnes en måte, et tidspunkt og et sted som passer begge.
Må det, Rufio?
Kleopatra...
Kleopatra!
Det er henne. Det må det være.
Hun sa at det måtte skje på egyptisk jord.
Kvinner gir seg alltid til slutt.
Hils henne velkommen fra meg.
Inviter henne til en bankett til ære for henne.
Skynd deg, Rufio, det er mye som må ordnes.
Send bud etter kokkene.
Nei, Rufio, det er De som ikke forstår.
Dronning Kleopatra befinner seg på egyptisk jord og forblir der.
Lærde Sisogenes...
Vi er i Tarsus, ikke i Alexandria.
De er i Tarsus. Jeg er i Egypt.
I kveld og i morgen kveld, om Antonius vil treffe dronningen-
-så får han komme til Egypt.
Jeg skal forsøke å overtale Antonius.
- Så raskt du kom, Markus Antonius. - Noe annet ville være utilgivelig.
- Jeg ville møte deg da du kom. - Det hadde vært utilgivelig av meg.
Ha overbærenhet. Tilgi deg selv fra tid til annen.
Nesten tre år... og du er blitt enda vakrere?
Tre år? Så lenge? Tiden har gått så fort.
Halsbåndet ser ut til å bestå av gullmynter.
Mynter med avtrykk av Caesar.
- Liker du det? - Absolutt.
Og rustningen din er meget kledelig. Er den gresk?
Greske ting behager meg.
Jeg er nesten helt gresk selv, så jeg er smigret.
Et uvanlig halsbånd...
Mynter med avtrykk av Caesar. Hvor fikk du tak i dem?
Jeg fikk dem lagd. Jeg bærer det bestandig.
Et eventyrlig festmåltid.
På et skip får man leve enkelt.
Et eventyrlig skip med en dronning, den eventyrlige Kleopatra.
Markus Antonius er heller ikke et ukjent navn.
- Siden vi møttes for et år siden... - Nesten tre.
Nå er du blitt hersker over en tredjedel av Rom.
Tillater du deg ikke å glemme ham?
Underlig ordvalg... "Tillater meg ikke"?
Må du bære ham rundt halsen?
Antonius, de siste tre årene må du ha opplevd litt av hvert.
Årene kan ikke ha vært så begivenhetsløse for deg heller.
Dagene har vært travle, men ufullkomne. Det er en forskjell.
Om dagene strekker ikke timene til.
Om nettene er de for mange, så jeg fyller dem med minner.
- Av Caesar? - Og en drøm... som nesten ble sann.
Husker du?
Jeg husker hva jeg sa den kvelden i Rom.
Du sa så mye den kvelden til så mange.
- Send bort alle sammen. - Jeg har ordnet underholdning.
En gresk dans for å ønske guden Bacchus velkommen.
Om jeg går, så må alle gå.
Så kommer jeg tilbake, og vi kan snakke i enerom, du og jeg.
- Når kommer du tilbake? - Om en time. Høyst to.
- Hvor lenge blir du? - Til vi ikke har mer å si.
Er du en god svømmer? Vi seiler ved soloppgang.
- Jeg forstår ikke. - Hjem til Alexandria. Til Egypt.
Kom du helt hit for én kveld? For å gjøre meg til latter?
Ville det føles bedre om du tilbrakte natten sammen med meg?
Jeg har sagt det før. Jeg klarer aldri å få sagt det jeg vil til deg.
- Jeg har så mye usagt inni meg. - Da kan jeg ikke vite det.
- Du har også mye usagt. - Slik er det vel med alle.
Bli en stund. Jeg har kjent deg så lenge, men så lite.
- Gi meg tid. - Det kan jeg ikke.
Ikke Egypt og Rom til sammen, ikke engang gudene kan gi deg tid.
Bruk den tiden du har, Antonius.
Sløs den ikke bort ved å spille gud i Tarsus-
-mens Octavian i Rom blir en gud.
Jeg antar at dansen er slutt?
Sett deg opp. Jeg vil se om du sover med minnene dine.
Med så mye usagt må det føles deilig å ødelegge ting...
Jeg skal si deg noe nå!
- En annen gang. - Nå!
Caesar...
Erobre, erobre...
Tvinge verden på kne.
"Men du er ingen Caesar.
Uansett hvor tapper, vis og sterk du er, blir du aldri noen Caesar.
Caesar har gjort alt bedre. Hersket og elsket bedre.
Det går ikke an å unnslippe ham.
Caesars skygge faller over hele universet i all evighet."
"Kom til Alexandria når du vil", sa du i Rom.
"Nå, i kveld", sa jeg.
For å bøye meg for tronen Caesar ga deg, snakke om en ny traktat.
Snakke om Caesars sønn og din og Caesars drøm.
Aleksanders verden som skulle styres av deg og Caesar.
Hvor finnes Markus Antonius?
Den store, guddommelige Antonius!
Her.
Han er her.
Ett skritt bak Caesar-
- ved Caesars høyre hånd, i skyggen av Caesar.
Hvor mange har elsket deg siden ham?
Én? Ti? Ingen?
Kysset de deg med Caesars lepper? Ropte du ut navnet hans i mørket?
Og etterpå, har du bedt hans minne om tilgivelse?
Kommer du hit full av vin og selvmedlidenhet-
-for å beseire Caesar?
Du har fylt livet mitt så lenge nå-
- som en sterk lyd jeg hele tiden hører i hjertet mitt.
Jeg vil bli fri fra deg, slutte å attrå deg.
Slutte å være redd.
Likevel ville ikke Caesar tillate det.
Men jeg blir aldri fri fra deg.
Helt siden jeg så deg ankomme Rom på det steinvidunderet-
- og strålte i solen som et lite gulleketøy-
- har jeg misunt Caesar. Jeg ble helt kvalm.
Ikke for hans erobringer, triumfer, titler eller popularitet.
Jeg misunte ham deg.
Da vi møttes i Rom, husket jeg deg.
- Hvordan kunne jeg ha glemt deg? - Husket du meg?
For mange år siden var du en ung kavalerioffiser i Alexandria.
Under den der tjukke hærføreren... Hva var det han het?
Gabinius.
Jeg var tolv år og elsket deg.
- Tull. - Det er sant.
Elskere ønsker alltid å aldri ha elsket før.
Kanskje det...
- Det blir en lek. Hvem elsket først? - Jeg.
Om du la merke til meg på den tiden, var du antakelig livredd for meg.
Alle vet at romere skjærer småbarn i biter-
-og mater hestene med dem.
Dette får bli vår begynnelse.
Fra og med i natt får du aldri misunne Caesar-
-eller noen andre igjen.
Når alt kommer til alt, er det ingenting nytt.
I mange år har Antonius levd på smulene-
-fra Julius Caesars bord.
Jeg mener de fortjener hverandre.
La ham bli i Egypt og kaste bort livet sitt-
- men ikke det romerske folkets eiendom.
Det romerske folket!
Hva bryr vel de seg om ære og eiendom?
Er deres Antonius tilfreds?
Da er de også det.
Feier deres Antonius deres rike under Kleopatras seng?
Hans beundrende romere sukker og forblir tilfredse.
La ham holde seg borte hvor lenge som helst uten tanke for dem...
Han vil uansett ha en spesiell plass i romernes hjerte.
Han er langt fra Rom, men ikke langt fra Caesar, eller Caesars sønn.
- Snakker du om meg, Germanicus? - Nei, Octavian, om Caesar.
Jeg er Caesar.
Bare så lenge Antonius holder seg langt fra Rom.
Antonius!
Ikke bli for lenge i Alexandria!
Germanicus...
Bli ikke for lenge i Rom.
- Vet Antonius dette? - Og mer til.
Jeg har skrevet regelmessig og sendt bud.
- Hva har han svart? - At han ikke lenger var interessert.
Han ville ikke vende tilbake til Rom. Han innså hva som sto på spill-
-men han nektet å forlate Dem.
Prøv med geitemelk.
Mer geitemelk.
Ikke for mye. Sånn.
Melk fra ei ku, ei geit eller et esel?
Hva er best for å gjøre skjegget mykere?
Er det sant at Octavian bare barberer seg én gang i uka?
Han lar bare vinden blåse dunet fra haken.
- Du visste at Germanicus var her. - Ja.
Hva synes du om skjegg? I min ungdom hadde jeg rødt skjegg.
Hvorfor har du ikke truffet ham?
Når du drar av gårde... må du da bli lenge borte?
Jeg tar med noen sånne.
De hadde ikke sånne der sist jeg var i... Rom.
Da de gravde ut mausoleet mitt, fant arbeiderne en gammel mur.
Noen hadde risset inn, for hundrevis av år siden:
"Du var ikke her i går kveld, og jeg fikk ikke sove.
Kommer du hit i kveld?"
Tror du de noensinne traff hverandre igjen?
Alt jeg vil omfavne, se og ha-
-finnes her hos deg.
Jeg må ikke få selvmedlidenhet.
Iblant er ikke dronninger bedre enn konger eller prinser.
Det er så urettferdig...
Det jeg føler, burde jeg ha følt for lenge siden, da jeg var ung.
Da jeg tenkte for meg selv at det var slik kjærligheten føltes.
Men å vente så lenge og så plutselig oppleve det nå... så sent...
Det gjør så vondt. Kjærligheten gjennomborer hjertet.
- Pass deg for Octavian. - Han bør passe seg for meg.
Rom ønsker ingen borgerkrig.
Og du er ikke klar for det.
Verden er full av kjærlighet. Ingen kriger mer.
Du må få din del.
Titler og makt må fordeles nøye.
Ditt herredømme i Østen må ikke bestrides.
- Hvordan skal jeg overleve? - Som jeg.
Ett åndedrag av gangen.
Hvert åndedrag fører oss nærmere hverandre.
Du tar så mye av meg med deg så langt bort.
Husk meg! De vil få deg til å glemme.
Glemme deg? Hvordan er det mulig?
Jeg kommer aldri til å være lenger borte fra deg-
-enn dette.
Først kommer han til Brindisium.
Agrippa og jeg skal ønske ham velkommen med en stor seremoni.
Vi skal vise Antonius at romerne holder av ham-
- at vi alle gjør det, og alltid vil gjøre det.
Han har vært borte lenge.
Kanskje vi kan overtale ham til å bli her enda lenger.
Om du blir med til Brindisium, Octavia, så kan du hjelpe oss.
Men det er bare et halvt år siden...
Agrippa og våre forfedre får unnskylde-
- men en ung enke må ikke slutte å leve.
Du har ikke gått ut siden din mann døde.
Tenk på helsa. Litt avveksling ville gjøre deg godt.
Agrippa og våre forfedre får unnskylde.
Jeg ser fram til avvekslingen.
Ingen kunne lyse klarere enn henne i sola.
Verken Antonius eller noen annen mann kunne motstå Octavia.
Kan jeg tilby et bedre løfte for min velvilje overfor ham?
Og hvordan kan Antonius bedre vise sin patriotisme enn gjennom å si ja.
Og Kleopatra?
Skal vi invitere henne til bryllupet?
Husker du da Julius Caesar kom tilbake og hun var i Rom?
Det var som en gift i hans hjerte og sinn.
Fallesyken, ja, men det var mer enn som så.
- Kleopatra. - Jeg husker det godt.
- Antonius er ingen Caesar. - Det er jeg takknemlig for.
Om han gifter seg med Octavia, kan han da glemme Kleopatra?
- Lar hun ham glemme? - Antakelig ikke.
- Får jeg snakke? - Fortell, fort!
Nyheter fra Rom. Antonius og Octavian har inngått en pakt.
Antonius fikk ti legioner til og hele Østen.
- Egypt blir Roms forbundsfelle. - Det er gjort!
- Han har mer å fortelle. - Nei.
Han er redd. Var det noe mer?
Tilgi meg, Deres Majestet... men et giftermål har funnet sted.
For å befeste pakten... Mellom Octavia, Caesars søster...
og Antonius.
Noe mer?
Nå er de i Athen. Senere i år drar Octavia til Rom.
Antonius kommer til Alexandria for å forhandle med Egypt.
La meg være alene.
Nei.
Helt alene.
Antonius!
Behager den deg, min make?
- Ja, absolutt. - Den ble lagd her i Athen.
De er ikke like praktiske som de romerske.
Grekerne er svake for skjønnhet.
- Smaker ikke maten? - Jo visst. Jeg er ikke så sulten.
- Om du foretrekker noe annet... - Tro meg, jeg er fornøyd, Octavia!
Gudene vet at du behager meg...
på alle tenkelige vis.
- Domitius? - Han kom aldri til palasset.
Han slapp ikke engang inn i byen.
Om dere vil unnskylde meg...
Du behøver ikke gå.
Når menn prater om statsanliggender, lurer jeg alltid på-
-hvorfor vinen har surnet.
God natt, Rufio.
God natt, min make.
Domitius avvist ved byporten... Hvor mange er det nå?
Fem sendebud er avvist i år.
- Om du hadde reist... - Jeg ba om å få slippe. Du lovet.
- Vi må forhandle. Vi er uten hvete. - Jeg kan ikke forhandle med henne!
Hun tar ikke imot noen annen.
Hva om hun... avviser meg?
Umulig.
Har du noensinne forlatt henne?
Nei.
Jeg har ventet på en audiens i tre dager.
- I hvilket ærend? - Ut! Jeg vil snakke med dronningen.
- De står framfor Egypts trone. - Jeg vet det!
- Deres ærend? - Ikke noe jeg vil diskutere offentlig.
Jeg bevilger ikke private audienser til ukjente.
Jeg er Markus Antonius.
Jeg vet hvem du er. Hva er du for anledningen?
Roms sendebud og prokonsul for hele riket øst for Italia.
- Imponerende tittel... - Verdig en privataudiens?
Uten en allianse med Egypt-
- kan du ikke holde på områdene dine.
- Stemmer ikke det? - Det er mulig.
Da får du komme ydmykt og bedende til meg.
- Om det er det du vil. - Ja.
Innta derfor en supplikants stilling framfor tronen.
Fall på kne.
- Hva da...? - Ned på kne.
- Ber du Roms prokonsul om å... - Jeg ba Julius Caesar om det.
Av deg krever jeg det!
Du kan få traktaten du ber om på følgende vilkår:
I egenskap av Roms prokonsul-
- overlater du følgende områder til Egypt:
Judea, Jordan, Armenia, Fønikia, Sinai, Arabia-
-og øyene Kypros og Kreta.
Du begjærer en tredjedel av riket!
Se det på denne måten:
Jeg gir deg to tredjedeler.
Meget sjenerøst... Jeg kan ikke akseptere.
Jeg vil anbefale å tenke på saken.
Kanskje du kan spørre din overordnede i Rom om råd?
- Min overordnede? - Octavian.
Octavian Caesar.
Jeg har ikke sagt at du kan gå.
Nå kan du gå.
Ut med dere. Hennes Majestet og jeg må snakke sammen i enerom.
Ut, ellers skjærer jeg dere i småbiter!
Det er slik romere skremmer småjenter.
De liker å skremme småjenter. Vent utenfor.
Jeg giftet meg med Octavia framfor hele Rom som garanti for fred.
Kysset du henne, eller ga du henne et håndtrykk på bryllupsnatten?
Rom gledet seg over bryllupet. Hvordan kunne jeg nekte?
Du kunne ha sagt nei, som til alle mine krav.
De er urimelige! Sånt forlanger man av en hjelpeløs fiende!
Du er ikke hjelpeløs... ennå.
Jeg kan ikke gi deg områdene. Det ville være å svikte Rom.
Hvorfor tror du jeg ba om dem?
Det er nettopp det Octavian håper på! Det er uklokt!
Er det klokt å gi Rom, Italia, hele verden til Octavian?
Å krype for ham i alles åsyn?
Å ekte og ligge med søsteren hans-
- som bot for at du ble lenge hos din egyptiske skjøge?
Er du sint fordi jeg inngikk en pakt med Octavian-
- eller for at jeg giftet meg med søsteren hans?
Begge deler. Pokker ta deg for at du ikke kan forstå det!
- Jeg ville aldri be deg om råd! - Og derfor er du nå Octavians slave!
Og hvilket utsøkt varp.
Så lavmælt og dydig...
Jeg hører at hun sover fullt påkledd.
Jeg er tilbake, det er hovedsaken.
Hvor lang tid tar det før du skynder deg tilbake til din herre?
Eller til henne?
Jeg har bare én herre.
- Min kjærlighet til deg. - Nei.
La aldri kjærligheten herske over deg.
Om man gir seg hen til kjærligheten-
- så glemmer man hva og hvem man er, og hva man vil.
Er det du vil, verdt så mye mer?
Jeg underkaster meg ikke kjærligheten. Ikke Octavian heller.
- Du trenger ikke frykte ham. - Så selvsikker du er.
Har Octavian en herre?
Ambisjonene sine. Å herske over Rom.
Over Rom, til å begynne med. Og hva hindrer ham?
- Du og jeg. - Og min sønn!
Han har rett til Caesars navn og rykte.
Octavian har stjålet dem.
Nå ødelegger han i sin søsters navn Roms kjærlighet til deg.
Gjennom deres giftermål har han gjort meg til din hore!
Skal jeg ikke frykte Octavian?
Nå er det han som ikke har noe å frykte.
Jeg kan innta en by-
- og oppdage en hærs svake punkter og angripe dem.
Men tving meg ikke til å snakke om ditt og datt-
- med små betoninger og gester... Da er jeg snart beseiret.
Jeg ville gjøre mitt beste...
Men det kunne vel ikke ha blitt verre.
Det er ikke for sent.
Kan ingen spørre hva jeg vil?
Leve med deg i fred og kjærlighet.
Hvilke vilkår stiller du for kapitulasjon?
Først skal du som Caesar gifte deg med meg på egyptisk vis.
Det er ikke noe vilkår, men en belønning.
Bruk din makt og utnevn Caesarion til Egypts konge-
-så hersker vi sammen i hans navn.
Innvilget med glede.
Overfør til Egypt alle områdene jeg forlangte.
Du må gjøre det, om så bare for å hevde din makt.
Ellers kommer vi til å miste alt.
Skjønner du ikke det?
Jeg ser ikke annet enn deg.
Jeg tilgir ikke Antonius. Gifte seg ifølge barbariske skikker...
Det betyr ingenting i Rom. Caesar...
Ja, Antonius kryper bak minnet av ham.
Men fortell oss, Germanicus, kastet Caesar en tredjedel av riket-
- i Kleopatras utvilsomt velfortjente fang?
De aktuelle landene ble undertvunget av Julius Caesar.
Retten til å regjere over dem tilfaller hans sønn.
I den store Caesars navn-
- gir jeg kong Ptolemaios Caesarion den retten.
Roms storhet ligger ikke i hva hun tar-
-men i hva hun gir.
"Roms storhet ligger i hva hun gir", sier han.
Så gir han bort noe som ikke er hans.
Og Kleopatra tar, og kommer til å ta mer.
Og krig er i vente.
Hun og jeg vet at krig er i vente.
Men jeg skal ikke tale for krig-
- og jeg taler heller ikke mot Antonius.
Man må tvinge meg til å starte krig.
Roms folk skal tvinge fram krigen.
De skal storme senatet og tigge om det.
Om vi handler fort, vet romerne ingenting før vi er i Grekenland.
La troppene gå om bord på skipene umiddelbart.
- Om hæren skal til Grekenland... - Det er besluttet.
Mannskapet mitt tåler ikke sjøen så godt.
De slåss og marsjerer til lands.
De gjør som de blir fortalt, akkurat som mine.
Mitt mannskap lystrer bare meg! De er ikke...
De er fortsatt romere.
Men ettersom jeg gjør som jeg blir bedt om...
Antonius har naturligvis siste ord-
- og han gjør sikkert som vi er blitt enige om. Det var alt.
Det er uklokt å være uenige under påsyn av offiserene.
Dine offiserer.
Hva har du besluttet at jeg skal beslutte?
Hvorfor ikke sende hæren til Grekenland?
Jeg vil ikke starte krig.
100 000 mann under Markus Antonius?
- Octavian tar ikke opp kampen. - Han må det så fort de går i land.
Rom erklærer ikke krig mot deg.
- Jeg kan ikke si meg enig. - Jeg har ikke bedt om din mening.
Nei, ikke siden jeg motsatte meg å bygge 300 skip.
For å forebygge krig.
Har man noensinne bygd 300 krigsskip uten at det er blitt krig?
Vi får det som vi vil uten krig.
Hør på meg, Deres Majestet.
Jeg tror at vi er ytterst nær en krig.
Vi blir ledet og manøvrert uten å bestemme det.
Delegasjonen fra Octavia, utvalgt fra Roms mest aktede menn...
Hvorfor? De kan ikke vende tilbake til sitt folk med annet enn Antonius'-
- fornærmende og unødvendige skilsmisse fra henne-
-og hans avvisning av dem.
Det skjedde på min befaling. Ansvaret er mitt.
Det var jeg som gjorde det.
- Hva foreslår du? - La meg dra til Rom.
Jeg skal overbevise Octavian og Roms folk om at vi vil ha fred.
Dra til Rom.
Sisogenes!
Vær forsiktig.
Du holder av den gamle mannen. Din omtanke og uro er tydelig.
Det er en slags kjærlighet du viser.
La dem forhandle så mye de vil.
Vi blir bare sterkere med tiden.
Veggene tror vel ikke sine egne ører når de hører en slik taushet.
Fra høyre...
fra venstre.
Ropene fra folket i Rom kan høres-
-men Roms senat har intet svar.
Skal vi da bare sitte her...
og lytte til dem?
Ingen her ville nøle med å erklære krig mot Kleopatra.
Men hvordan gjør vi det uten å erklære krig mot Markus Antonius-
-som elskes av Rom og elsker Rom.
"Som elskes av Rom og elsker Rom."
Her har jeg testamentet-
- som ble innstiftet av Antonius, som elsker Rom.
Les selv hvor inderlig Antonius elsker dere og Rom-
- her i hans testamente under hans segl.
Det ble ført hit fra Egypt til vårt hellige tempel etter Antonius' ønske-
- av Sisogenes. Et usedvanlig oppdrag for en usedvanlig mann.
Så vis, så nær Kleopatra, så betrodd av henne.
Les i slutten av Antonius' testamente.
Innprent i ditt minne din elskede Antonius' siste vilje.
Den vitner om hans kjærlighet til Rom.
Når han er død, står det...
Når Markus Antonius er død-
-er det hans ønske å begraves-
-i hans elskede Alexandria!
I Egypt, blant egyptere.
Ved siden av sin egyptiske hore.
Er det sant som jeg sier?
Sier jeg sannheten?
Krig!
Jeg holder framfor dere krigens gylne spyd-
- plassert i min hånd av Roms senats enstemmige beslutning.
Nå er det dere, folket i Rom, som må vise vei.
Hvor er fienden?
Vis meg veien til Egypt!
Nei!
Der! Der er Egypt.
Igjen kjempet romere mot romere.
Akkurat som Antonius forutsa-
- møttes de av Octavians styrker der de nådde land-
-ved Actium i Grekenland.
Vi angriper ved soloppgang.
Planen kan fungere på land-
-men er mindre klok til sjøs.
Fienden har færre soldater til lands og færre skip til sjøs.
La ham tvile.
Jeg kan velge å tilintetgjøre ham våt eller tørr. Jeg har valgt våt.
Euphranor, innfinn deg på Kleopatras skip i havnen.
Der kan du forklare for henne hvorfor min djerve, enkle plan mislyktes.
Du fratas befalet.
Å satse alt, deg selv, skipene, oss alle, til sjøs...
- Når besluttet du det? - Tilgi meg, Rufio...
Canidius og jeg har trent 200 000 mann fra 20 land.
20 000 mann infanteri og kavaleri drives om bord på skip!
I morgen er de sjøsyke og redde! Hvorfor?
Fordi jeg har besluttet det!
En ære å kjempe ved Antonius' side. Når og hvor som helst.
Du taler som en romer, Ramos.
Du skal få kjempe ved min side i Rufios sted.
Rufio blir værende på skipet til Hennes Majestet.
- Som du befaler. - Canidius blir hos landtroppene.
Juble over vår seier fra en fjelltopp, om du vil.
- Som du befaler. - Nettopp. Som jeg befaler.
Dere kan gå.
Antonius!
- Hva er det med deg? - Med meg?
Du...
- Har vi Octavians tegn? - En gyllen ørn.
Innen kvelden har vi plukket fjærene av den.
La Octavian få vite at vi kommer. La fienden høre Antonius' legioner!
Han er på vei. Signaliser til Caesars skip.
Følg mine ordre til punkt og prikke.
Vi får be til gudene om at Antonius ikke har endret planen sin.
Der kommer han, som hundre ganger før til lands. Rett mot frontlinjen.
Om det bare var til lands, så kunne vi beskytte flankene.
Men det kan vi ikke.
Signaliser alt til admiral Euphranor på Kleopatras skip.
- Men Euphranor har befalet... - Over en leketøysflåte.
Slik at Egypts dronning kan følge krigen-
- som utkjempes av Antonius og 20 000 romere.
Ifølge planen forfølger Antonius og hans eskorte Octavian.
- Han har brutt frontlinjen deres. - De lot ham. De omringer ham.
- Ikke om vi oppholder dem. - Agrippa trekker dem tilbake.
Han følger Antonius, som jager Octavian.
- Hva har dere fått vite? - Antonius har brutt frontlinjen deres.
Han er inne blant den romerske flåten og jager Octavian.
Fortere!
De har økt farten. Vi er for tunge til å ta dem igjen.
Da får vi sinke dem.
Katapulter og spyd.
Sikt heller for høyt enn for lavt.
Katapulter. Spyd.
Katapulter!
Octavians skip er mye raskere enn våre prammer...
Hvorfor kommer han seg ikke unna katapultene?
Katapulter!
Herre!
Et direktetreff! En rad årer er ødelagt.
- Han vender bredsiden til. - Vi har ham.
Ramme, borde og ødelegge ham!
Octavian!
Gjør deg fortjent til navnet Caesar!
- Hvor gjemmer han seg? - Octavian er ikke om bord.
Nå slår vi fella igjen.
Angrip Antonius med alt vi har!
Ikke noe nytt om Antonius?
Du sa at han rammet Octavians skip.
Han rammet et skip med Octavians tegn.
Men om Octavian er om bord...
Selv om Antonius dreper ham, er han omringet av flåten deres.
- Så send hjelp! - Jeg har ingen.
De splitter skipene våre nå. Antonius er alene og avskåret.
De nærmer seg som en flokk hunder rundt en såret bjørn.
- Antonius' skip? - Borte.
- Og Octavians skip? - Brennende og hjelpeløst.
Tror admiralen...
at Antonius er død?
- Er vinden i Egypts favør? - Ja.
Da seiler vi umiddelbart.
Bemann årene og lett anker. Mot Egypt!
Canidius!
Husk alltid at etter slaget ved Actium-
- da Octavian var død og Antonius var død-
- så dere seierherren seile av gårde på sin gylne pram.
Hun flykter. Kleopatra flykter!
- Hun forlater meg! - Herre...
Vi har store tap.
Vi må gi mannskapet nytt mot.
De døende kaller på Dem, de levende trenger hjelp. Ikke dra.
Hør på meg!
Hjelp!
Gode nyheter, Caesar.
Kleopatra flykter, og Antonius følger henne. Vi har seiret!
Årer opp!
Hennes Majestet vil treffe Dem. Vil De komme ned?
Kanskje hun kan komme hit.
Vil De ha mat? Vin?
Hennes Majestets befaling.
Hun er redd for at De kunne skade Dem selv.
Vær så snill...
Octavian har gått gjennom Syria til Egypt.
Han kan være her om en uke.
To legioner her i Alexandria forblir lojale mot deg.
De og deres offiserer venter på at du skal ta befalet.
Du kan vel i det minste snakke med Rufio-
-eller hvem som helst.
Antonius, si hva du vil ha gjort, så skal det gjøres.
Det er så lenge siden du har sett på meg. Ikke snu deg bort-
- selv når du ser på meg slik... med øyne fulle av hat.
De brenner av hat.
Hvorfor, Antonius?
Fordi jeg flyktet? De sa at du var død!
Hva... kunne jeg gjøre?
Hvor skulle jeg ta veien-
-i en verden uten deg-
- om ikke til min sønn og mitt land, Caesarion og Egypt?
Jeg ville redde dem fra Octavian.
Det ville du ha ønsket av meg.
Du ville ha befalt meg til å gjøre det!
Si at du ville ha gjort det!
De sa at du var død...
De hadde rett.
Jeg er død.
Gaius Julius Caesars styrker-
-rykket uhindret fram mot Alexandria.
Gaius Julius Caesar? Så nå har Octavian stjålet hele navnet?
Caesar hilser og sier at han ikke har noe usnakket med Kleopatra.
Da kan han reise hjem med hæren sin.
Han sier at Egypt nå velger mellom krig og fred.
Selv ønsker han bare fred.
Og hva er vilkårene for denne ubetingede freden?
Bare en symbolsk handling.
En demonstrasjon, en gest.
Et tegn på Kleopatras velvilje.
- Hva vil Octavian ha? - Markus Antonius.
Markus Antonius' hode?
Dette er mitt svar.
Egyptisk sjenerøsitet.
Han kan få to hoder for samme pris som ett.
Enten to... eller ingen.
De sier at du kommer hit for å sove.
- Ikke for å sove. - Tilbringe natten her, da.
Jeg er ikke alene.
Den gamle fyren og jeg utveksler livserfaringer.
Det er som å ha en romkamerat... eller gravkamerat.
Ville Caesar ha stått her?
Unnagjemt, svøpt i måneskinn med uendelig selvmedlidenhet?
Du gjentar deg selv! Kom med noe nytt.
Før fulgte det bare med drikkingen. Sørgelige viser for Antonius...
Det ville være mer fornuftig å forhandle med Octavian.
Du kunne gjerne ha gitt hodet mitt til Agrippa.
Jeg er jo allerede død, og det kunne gagne deg.
Slutte en ny allianse med Rom.
Jeg vil ikke ha en ny allianse.
Hva vil du ha, da?
Markus Antonius.
Det som gjenstår av hæren, Rufio, min sønn og jeg, hele Egypt-
-venter på ham.
- Det er ikke stort med tid? - Markus Antonius?
Det finnes ingen med det navnet-
-i live.
Tid til hva da?
For Antonius til å åpenbare seg i rustning med sverd i begge hender?
Agrippa! Octavian!
Gi plass for Markus Antonius, vår frelser!
Antonius, sier du? Han døde ved Actium-
-da han flyktet.
Han forsøkte å løpe på vannet, men du holdt ikke hånden hans.
Rufio... mine legioner venter. På hva da?
På å spørre meg om det de grubler på, slik som jeg?
Hvorfor er du ikke død?!
Hvordan kan du leve?!
Hvorfor ligger du ikke på havets dyp-
- blodløs og oppsvullen etter en hederlig død?!
Du ba meg om tilgivelse for at du flyktet. Du gråt og ga meg en grunn.
Ditt barn, ditt land... Hvem skal jeg be om tilgivelse?
De tusen på tusen som ikke lenger kan høre meg?
Skal jeg oppgi min grunn?
Bare si at jeg elsket?
Da jeg så deg dra, var det alt jeg klarte å fokusere på.
Ikke på døden, Rom, Egypt, seier, nederlag, heder eller vanære-
- bare at jeg måtte bli med min elskede.
Min elskede, min herre, kalte på meg!
Og jeg lystret, og først da-
-snudde jeg meg...
og så.
Så rett du hadde.
Velg til din herre hvem som helst og hva som helst-
-men aldri kjærligheten.
Så feil... så feil jeg tok.
Antonius, kjærligheten du fulgte, finnes her.
Til salgs for et rike...
Uten deg, Antonius, vil jeg ikke leve i denne verden-
-enda mindre erobre den.
For meg ville det ikke finnes kjærlighet noe sted.
Vil du at jeg skal dø med deg? Jeg gjør det.
Eller vil du at jeg skal leve med deg?
Jeg gjør som du vil.
Er det for sent å velge livet?
Bedre sent enn aldri.
Urovekkende nyheter fra byen.
Folk er redde. En del forlater hjemmene sine.
I løpet av natten ble hundrevis av kunngjøringer satt opp.
De var å finne på markedet, og til og med i tempelet.
Undertegnet av Octavian Gaius Julius Caesar Augustus...
Han lover folket fred om de gir opp, og tilintetgjørelse om de nekter.
Jeg tok dem bort og beordret dødsstraff-
- for den som sprer ryktet om at Antonius' menn deserterer ham.
Og hva blir straffen om ryktene viser seg å bli sanne?
- Hvordan vet De det? - Jeg kjenner romerne.
Det finnes bare én herre de aldri ville svikte.
Hans navn er "Seier".
Men De lot Antonius dra av gårde som om...
Du skulle ha sett ham.
Så stolt han var, så uredd...
Som før.
Er alle tjenerne mine blitt sendt bort?
- Ja. De ville vaske først. - Octavian kan rydde huset selv.
Send bud etter vaktsjefen og hans tre beste menn-
-utkledd som kjøpmenn.
De skal eskortere Caesarion ut av Egypt-
-inntil videre.
Og De? Tenk over saken.
To raske skip ligger i østre havn.
Bærer du meg om bord inntullet i et teppe?
Nei...
Det finnes ingen Caesar å flykte til. Ikke for meg.
- Så De har tenkt... - Å bli i Alexandria.
På det siste stedet noen vil lete etter meg.
Bokstavelig talt det siste tenkelige stedet.
Jeg har aldri trukket Deres avgjørelser i tvil...
- Da begynner du ikke nå. - La meg bli hos Dem.
Charmian og Eiras tar hånd om meg. Om Antonius skulle...
Når Antonius vender tilbake, skal du fortelle ham hvor jeg er.
Jeg venter på ham der.
Sammen skal vi da gjøre-
-det han mener er best.
Er det oppfattet?
- Ja, Deres Majestet. - Var det noe mer?
Jeg har alltid elsket Dem.
Og jeg har alltid visst det.
Rom har aldri skuet slik en hær. Vi burde ta for oss hele Asia.
Ikke kaste bort tid på å slakte restene av Antonius' hær.
Det blir ingen slakt. Kanskje ikke engang blodsutgytelse.
Er et slag noensinne blitt vunnet helt uten voldsomheter?
La meg gjøre det klart:
Jeg vil ha Antonius og henne levende.
Hun må tas levende.
Dronning Kleopatras andre inntog i Rom vil overtreffe det første.
Ringen som din far ga deg.
Nå er den din... for godt.
Bær den med stolthet og heder.
Jeg er redd. Jeg vet at jeg ikke burde være det.
Hvem har sagt det? Alle konger og dronninger er redde.
De klarer bare å skjule det.
Det klarer ikke vanlige folk.
Vær hilset, Antonius!
- Hvor nær er Octavian? - Rett bak åsen der.
Når det mørkner, ser man skinnet fra leirbålene hans.
Et lokkende syn for troppene våre... Innbydende.
- De varmer seg med sine egne bål. - Ja.
Jeg kjente varmen da jeg red forbi dem.
- Hvor mange legioner har han? - 20. Vi har to.
- 12. og en... - Som er satt sammen av rester.
Jeg minnes at Caesar holdt Alexandria med to.
Deres slagplan, Rufio?
Kavaleri på flankene, infanteri i midten.
Tre elefanter som skal trampe ned en flue...
Octavian og Agrippa er like strålende strateger-
-som tempeljomfruer.
På mykere mark kommer ikke kavaleriet nær oss.
- Der kan vi møte infanteriet. - Og la dem trampe oss ned? Nei.
Elefantene får holde stand. Vi fluer biter, surrer og kiler.
Ved daggry, mens skinnet fra bålene deres fremdeles er å se...
går vi til angrep.
Før kvelden er omme, er våre legioner større og mer lojale.
God natt.
Rufio, fortell vaktene at jeg vil vekkes rett før daggry.
- Ja visst. - Og Rufio...
Om vaktene skulle glemme det, eller ta feil av tiden...
vil du da vekke meg?
Vaktene vekker deg.
- Men om de ikke gjør det? - Da gjør jeg det. Frykt ikke.
Det gjør jeg aldri.
Ikke nå lenger.
Rufio!
Kjemp!
Hvorfor kjemper dere ikke?
Vil ingen av dere la Antonius dø på hederlig vis?
Før jeg bar den-
- ble den båret av en annen romer som ble drept av Rom.
En annen... Caesar.
Nei.
Vi tar ham.
Vi tar dem sammen.
Hvor er hun?
Hvor er hun?!
Hennes Majestet sa-
- at hun er å finne på det siste stedet noen ville lete.
Bokstavelig talt det siste.
Hun kunne ha ventet. Enda en gang-
- er Kleopatra utenfor rekkevidde-
-og jeg må skynde meg etter.
Gjennom hele livet og inn i det neste.
Én kvinne, én kjærlighet.
Ingenting forandres-
-utenom at livet blir til døden.
Hjelper du meg?
- Hjelp meg å dø, Apollodorus! - Jeg vil gjøre det!
Men jeg kan ikke.
Jeg har alltid misunt Rufio hans lange armer.
Det optimale svik...
Jeg sviktet meg selv.
Hvordan kunne jeg bomme på målet jeg har jobbet mot hele livet?
Gjør slutt på meg.
Hvor er sverdet mitt? Jeg ber deg om å gjøre det slutt.
Jeg lot Dem tro at dronningen var død.
Men hun lever. Hun venter på Dem i graven sin.
Venter Kleopatra...?
Jeg rekker ned til henne-
-om du hjelper meg.
Kanskje om vi forbinder såret stramt...
Det ville bare være smertefullt. La ham få sove.
Sove...
Kommer du i kveld-
-slik at jeg kan sove-
-den mørke søvnen?
De traff hverandre likevel...
- De elskende. - De kommer alltid til å treffes.
Vær ensom for min skyld.
Men ikke lenge.
Det lover jeg.
Jeg trodde alltid at jeg skulle dø-
-så tappert.
Slik det passer seg en soldat.
En soldats død...
Jeg levde alltid som det passet meg.
Upassende.
Jeg tenkte jeg ville gjøre det godt igjen i døden.
Jeg ventet for mye av meg selv i døden-
-akkurat som i livet.
- Holder du om meg? - Nærmere enn noensinne.
Enda nærmere.
Du og jeg skal vise at døden er så mye mindre enn kjærligheten.
Du og jeg skal-
-forvandle døden til bare en...
siste... omfavnelse.
Et kyss-
-for å ta pusten fra meg.
Aldri har det eksistert-
-en slik taushet.
Snu ham.
Underlige folk... Gift som lukter parfyme.
Let etter mer og prøv det ut på noen hardt skadde.
De har funnet dronning Kleopatra.
Hun er innestengt i en grav.
Skynd dere.
Markus Antonius er hos henne, sies det. Han er død.
- Hva...? - Antonius er død.
Er det slik man sier det?
Så enkelt?
Markus Antonius er død.
Den store Antonius er død.
Suppen er varm... suppen er kald.
Antonius lever... Antonius er død.
Du bør skjelve av frykt som våger å si noe sånt-
- i tilfelle det var usant, og Antonius ville straffe deg!
Og er det sant, så kan du skryte resten av ditt liv-
- over hederen å få uttale den dødes navn!
En slik manns død-
-skal ropes, skrikes ut.
Det må høres i hele universet.
Antonius er død!
Romeren Markus Antonius er ikke lenger i live!
Du trenger ikke bøye deg for Caesar.
Det har jeg aldri gjort.
Men var han her, ville jeg ha gjort det.
Jeg er Caesar.
Om det behager deg, Octavian.
- Se på meg. - Om det behager deg.
Etter alt du har vært igjennom-
- er du fremdeles vakker... på sett og vis.
- Du smigrer meg. - Min interesse er helt upersonlig.
- Nå smigrer du deg selv. - Krigen er over.
Ditt land, din eiendom og du tilhører meg nå.
Du får styre Egypt som provins og få tilbake eiendommene-
- på ett vilkår: Først blir du med meg til Rom.
- Bak triumfvognen? - Se på meg!
Skulle Roms stolte medborgere vente i timevis i solen-
-for å se mitt lik slepes over Forum?
Du vil bli grundig voktet.
Octavian, når jeg er klar for å dø...
så kommer jeg til å dø.
Og om jeg lover at du vil vende tilbake uskadd til Alexandria?
Se på meg!
Hva mer kan du forlange?
Du har ikke nevnt min sønn.
Din sønn... Ham hadde jeg glemt.
- Hvor er han? - I sikkerhet.
Om jeg blir med deg til Rom...
lar du da min sønn herske over Egypt? Og hans sønner?
- Og deres sønner? - Jeg skal gjøre mitt beste.
Har jeg ditt ord... som romersk hersker og gud?
Ja.
- Når reiser vi? - Så snart som mulig.
Akkurat nå trenger jeg å hvile. Kan du vennligst forlate meg?
Har jeg ditt ord på-
-at du ikke skader deg selv?
Det sverger jeg på.
Ved min sønns liv.
Må vaktene bli her?
Jeg har tross alt sverget...
ved min sønns liv.
- Nå må jeg forberede min avskjed. - Det går fort.
Først vil jeg ha noe å spise.
Noe som gir meg kraft til reisen.
- Frukt, kanskje? - Hent den.
Charmian!
Du, da, Eiras?
De har aldri vært uten oss.
De kan ikke etterlate oss her.
Kanskje det er nok til alle sammen.
Hent en tavle. Jeg skal skrive en beskjed til Octavian.
Ord er bortkastet på den mannen.
Jeg har kastet bort så mange ord... på så mange menn.
Noen til... en siste anmodning.
- Vil han gå med på det? - Det får jeg kanskje aldri vite.
Men i dette tilfellet tror jeg at jeg får vite det.
- Jeg serverer, som alltid. - Jeg har alltid servert henne!
Dere får begge vente og kle meg for min ferd.
Jeg vil bære... Jeg vil være kledd som da Antonius først så meg.
Gullkjolen?
Han skal se med en gang-
-på lang avstand, at det er meg.
Det siste dere gjør er å sende den med en vakt til Octavian.
Men vent først.
Får jeg se om fikenene er som de skal være?
Smaken sies å være skarp-
-og går raskt over.
Så merkelig våken jeg føler meg.
Som om livet bare har vært en lang drøm.
En annens drøm.
Nå er den endelig over.
Men nå begynner...
min egen drøm.
Den kommer aldri til å ta slutt.
Antonius...
Vent på meg.
Et budskap fra Egypts dronning.
Les det. Hva hun enn vil, så bevilger jeg det når hun kommer til Rom.
Jeg diskuterer det med henne fra triumfvognen... Hva er det?
"Mitt eneste ønske-
-er å få hvile ved Antonius' side-
-til evig tid."
Var dette vel handlet av din herskerinne?
Meget vel handlet.
Slik det sømmer seg den siste av så mange edle...
herskere.
Og romeren spurte:
"Var dette vel handlet av din herskerinne?"
Og tjenerinnen svarte:
"Meget vel handlet.
Slik det sømmer seg den siste av så mange edle herskere."